Sænk terásh i 1000 meter, match kursen. Gør dronen klar.
L.D.S.S. NAUVOO DRIVENDE I RUMMET
Droner ud.
Klargør bådshagen.
Sæt os ned på dækket.
Du sherù affyringen. Så vender vi den.
Det er den.
Vi har sikret os Nauvoo. Vi påbegynder straks moderniseringen.
VRAGRESTER FRA SLAGMARK PÅ VEJ TIL IO
Er du okay?
Jeg sad og tænkte på, om jeg kender dem. Om jeg har gjort tjeneste sammen med dem.
- Vi er ved at løbe tør. - Ja.
Halvdelen af flåden jagter vores to nye passagerer,
og er vi på vej ind i en krigszone. Vi skal forsyne os.
Ved at røve grave.
Ja, men hvad kan vi gøre?
De døde har ikke brug for det.
Det er klogt tænkt, Alex.
Find en god kandidat.
- Hvordan kan du gå i den? - Det er min fjendes hud.
Så er det her min eks' hud. Naomi gav os disse.
Vi kan læse nyheder og kommunikere,
men kun med folk om bord.
Har du ikke lært at manipulere folk?
Jeg kan end ikke tvinge dig, og du er endda lille.
Jeg er skytte, ikke spion.
Jeg løser ikke problemer med snak.
Jeg løser problemer med snak. Jeg skal tale med Souther.
Holden vil ikke deltage i krigen.
Du får ikke lov til at udstede ordrer via hans radio.
Jeg har mødt hans mor.
Han vil næppe forholde sig afventende ret meget længere.
Vi giver ham et puf.
Kittur Chennamma. Torpedobåd. Jeg har leveret en del ammunition til dem.
De blev hurtigt lammet. PDC'erne kom end ikke i brug.
Det er den.
Der er nogle sorte bokse, som udsender lokaliseringssignaler.
- Vi bør ikke blive her for længe. - Vi skynder os.
- Klar til sammenkobling. - Modtaget.
Projekt Caliban er mere end bare en stabil protohybrid supersoldat.
Det er også et avanceret fremføringsmiddel,
hvilket disse billeder viser.
Doc, jeg troede, at vi havde lært, at vi skal fastgøre værktøjerne.
- Har du ikke set det nok gange? - De fremstiller dem.
De gør mennesker til monstre. Hvordan kan man gøre det?
Vi har haft meget forskellig opvækst.
Hybriden placeres i en væskefyldt dvalekapsel
og dernæst i et fartøj.
Jeg måtte tro på, at hvis det var Mei,
var det værst tænkelige at hjælpe med at dræbe hende.
Jeg ved ikke, om det passer længere.
Fastgør dem, og kom hen til kaptajnen og mig.
Railgunene ødelagde vores livsopretholdelsessystem.
Vi kan ikke producere ilt.
- Det er en dårlig dag. - Men kort.
I kommer hen til et adgangspanel,
og ved hjælp af det kommer I hen til en PDC.
Modtaget.
- Vi må bare vente. - Skynde os og vente.
Det var indbegrebet af mit liv ved militæret.
- Jeg er ked af, at du skal se det. - Det bliver værre indenfor.
Jeg går hen og laver lidt lækker mad, til når de vender tilbage.
Jeg havde engang en god opskrift på rød kibble.
- Rød kibble? - Det er stærkt og krydret.
- Tilbyder du at lave mad? - Ja.
- Det behøver du ikke. - Nej.
Nej nej. Jeg mente bare, at det er pænt af dig.
Amos.
Næsten fuld. Det er et festfyrværkeri. Lad os komme i gang.
Alex, skibets motor så intakt ud.
Hvis vi kan tænde for den,
kan vi komme lidt væk fra vragdelene.
Jeg ser på det. Lad os se, om det ikke er muligt.
Vi kan danne en hel konvoj.
Bed Naomi lave et sikkerhedstjek, og se, om den kan fjernstyres.
Og sørg også for lys og tyngdekraft.
Modtaget.
Stå lige stille.
Hvad? Hvad sker der?
Jeg kunne mærke noget.
"SOS."
Der er nogen derinde.
Hvor er Holden? Jeg skal tale med ham om radioen.
Hvad laver I?
Det kostede næsten al ammunition at redde jer.
De bestjæler de døde, og det er bare okay?
Glem det nu.
Hvorfor opsætter de en nødluftsluse?
Fordi de muligvis har fundet overlevende.
Det gjorde vi kun, fordi vi bestjal dem.
Blisterrummet er forseglet.
Er det for sent?
Mars svigter os ikke.
FN-BYGNINGEN NEW YORK CITY
EKSTRAORDINÆR SAMLING I GENERALFORSAMLINGEN
Jeg ved, hvad du tænker.
Du tænker, om det var undgåeligt.
Ja, det er klart. Hvem ønsker sig dette?
Mars. De hævder, at vi skød først, og at de var i deres gode ret til det,
men de har ønsket det i årtier.
Generalforsamlingen samles om fem minutter. Tag venligst plads.
Du skrev en flot tale. Du skal stå forrest.
Jeg står foran jer midt i en frygtelig tragedie.
Jeg bærer på den fortvivlende sorg over tabet af næsten to millioner menneskeliv.
Men vi befinder os også midt i et historisk øjeblik.
Vi er blevet angrebet af det ukendte på en hidtil uhørt måde.
Aktivitet først på Eros, nu på Venus.
Den umiskendelige tilstedeværelse af avanceret liv,
hvis mission og formål vi ikke kan begribe.
Vi må ikke flygte fra det eller foregive noget andet.
Det, vi med sikkerhed ved, som jeg kan tilbyde, er dette:
Menneskeheden har før stået overfor det uhørte.
Vi har før opdaget ubegribelige vidundere og rædsler,
og via mod, fremsynethed og tro
på såvel vores formål og hinanden
har vi fundet en vej ud af selv de mørkeste nætter.
Og jeg kan af et ærligt hjerte sige, at det vil vi gøre igen.
Første trin, den nødvendige og grundlæggende start...
...er, at menneskeheden skal indse, at vi er ét folk.
Skænderier om tilhørsforhold skal bilægges,
så vi kan koncentrere os om dette presserende mysterium,
som, må jeg med bedrøvelse sige,
er den sandhed, Mars har svigtet.
Chancen for at bryde med vores historie bød sig,
men Mars valgte i stedet at kræve det, de kalder uafhængighed,
men som blot er en undskyldning for krig og vold.
De ser dette frygtelige og mirakuløse øjeblik
og betragter det som en mulighed for at genoplive gammelt fjendskab.
At vinde over Jorden. At score to point.
De har tabt vores fælles menneskelighed af syne,
så vi må minde dem om den.
Det er vores pligt, ikke som Jordens regering,
men som vores arts moralske ledere at forene vores fraktioner.
At gøre en ende på splittelsen mellem vores planeter.
At være det, vi altid har været.
Én race. Én menneskerace under ét samlet flag.
Og sammen må vi bevæge os fremad, ind i dette fagre nye historiske kapitel.
Tak for hjælpen.
- Forløber alt som planlagt? - Ja. Vi kan aflevere systemet,
når Agatha King ankommer.
Jeg skal have alle datakerner.
Og gør børnene klar til at rejse.
De skal med mig.
Jeg er bange for, at ikke alle børnene overlevede.
Behøver jeg sige, at det kun er de overlevende?
Naturligvis ikke. Jeg går i gang nu.
Intet andet forskningsfelt har været så tæt på.
Manglende vilje til at bære åget.
- Hvordan går det? - Jeg er svimmel.
Jeg prøver at revurdere.
Drop fase tre-serummet og giv ham biomasse.
Javel.
Det går rigtig godt.
Jeg tror ikke, du skal have mere nu.
- Ikke mere medicin? - Du har ikke brug for det.
Du kommer dig.
Meget... smuk.
Det er du bestemt.
Jeg havde næsten givet op.
- Af jord er du kommet. - Ikke jeg.
Vi svigter ikke vores egne.
Nej.
Kaptajn.
Officer på dæk. Sekondløjtnant Sinopoli.
Det er sekondløjtnant Loftis.
Sovetrynen er sekondløjtnant Ranhofer.
- Og løjtnanten... - Hvordan har han det?
Jeg er ked af det. Han klarede den ikke.
Lort!
Sådan noget møg.
Vi mistede kommandodækket med det samme. Det blev revet af.
Lyset og alarmerne gik amok, og al luften var væk.
Vi var nedenunder.
Jeg glemte alt, hvad jeg har lært.
Løjtnanten hentede os en efter en
og proppede os ind i rummet.
Vi blev groggy af den tynde luft.
Jeg vidste ikke, at han var...
- Klarer han den? - Ja, med tiden.
Du er ikke i uniform.
Det er en jumpsuit fra Tachi. Vi er på Tachi.
- Du er James Holden. - Rolig nu, venner.
- Det er et stjålet Mars-skib. - Skuden er vores nu.
- Er vi så krigsfanger? - Nej, for vi deltager ikke i krigen.
Og hvordan så det?
I får mad, behandling
og hvad I end har brug for, men I skal blive i kahytterne.
- Så vi er fanger. - I er i live.
Der kom ingen skibe fra Mars for at redde jer.
Jeg bliver her og sørger for, at gæsterne har det godt.
Modtaget.
- Hvordan har de det? - Gå bare derind.
De vil nok gerne se en af deres egne.
De betragter næppe mig som en af deres.
Mars har i stedet krævet det, de kalder uafhængighed,
men som blot er en undskyldning for krig og vold.
De ser dette frygtelige og mirakuløse øjeblik
og betragter det som en mulighed for at genoplive...
Bæltboen har lavet mad. Er du sulten?
- Hvad? - Mad.
- Man putter det ind i hullet i ansigtet. - Jeg må tale med Holden.
Tak for snakken.
Ved vi, at reaktoren ikke ryger i luften?
Nej.
Skibene fra Mars bliver ikke glade for, at vi stjæler.
Vi må hellere se at komme afsted.
Der er ikke mere her.
Vores ingeniør kalder det rød kibble. Det er stærkt, men for satan.
Bæltemad.
Sig til jeres kaptajn, at vi må slå stævne med et Mars-skib.
Den kamp, som I tabte herude?
Den er i gang i hele Solsystemet.
Det er sikrest at vente og så tage hjem.
Hvis Mars taber, er der måske ikke noget hjem.
- Det kan tre soldater ikke ændre på. - Men det kan skibet her måske.
Det kan godt være, at vi ikke er nok,
men jeg vil ikke gemme mig herude, mens mine kære dør.
De to andre var da venlige nok til ikke at gå i den uniform.
Hvad sagde du? Jeg gjorde mig fortjent til den, længe før du blev født.
Nå, men så er du vel også færdig nu.
Vores loyalitet løber ikke ud.
Jeg fik en ærefuld hjemsendelse. Jeg er civilist nu.
Vi er i krig. Der er ikke noget, der hedder civilist.
Okay. Nok er nok. Tag det roligt.
Tag det roligt, sagde jeg.
Vi overtager skibet.
- Kom så i gang, for fanden. - Jeg skal have adgang til radioen
og sende det til folk, som kan bruge det.
Nej.
Jeg kan stoppe det her.
Du kan ikke stoppe andet end vores åndedræt.
Hvis vi begynder at sende, vil alle kunne se os.
Vi er for tæt på krigszonen.
Jeg har lige set FN's generalsekretær tale til generalforsamlingen.
Han har altid været en nikkedukke, men i aften så jeg noget andet.
Jeg så Errinwright tale via ham,
og han er ikke dum.
Når det er ham, der fører krigen, slutter den ikke,
før Jorden, Mars eller begge to ligger i ruiner.
- Og det kan du fikse med en besked? - Til den rette person, ja.
Det er Anna Volovodov.
I gamle dage var hun hans samvittighed.
Hun skrev den tale, som skabte hans politiske karriere.
De har en fælles fortid, og hun er ikke Errinwrights lakaj.
Vi har sagt nej. Vi sender ikke nogen beskeder.
Hvorfor ikke generalsekretæren selv?
De overvåger al FN-kommunikation,
men Anna kommer udefra og har direkte adgang til Sorrento-Gillis,
og Errinwright ejer ikke hende.
Lad mig sende beskeden.
Så kan generalsekretæren se sin højrehånds sande jeg.
Vi har tilbagelagt mere end afstanden mellem Amazonas og Montana,
siden denne samtale begyndte.
Jo længere vi venter, jo flere bomber falder der.
Hjælp mig med at stoppe den.
Find en router, vi kan sende en strålebesked gennem.
Noget, der ikke kan spores. Vi sender den så diskret som muligt.
Tak, fordi du er den mand, din mor ved, at du er.
Det er sådan, det begynder.
- Vi sender bare en besked. - Du kan ikke stole på hende.
Kan jeg stole på dig?
Jeg ved, hvad hun er.
Jeg hjælper Amos med forsyningerne.
Hvor mange er der på broen?
- Aner det ikke. - Vi sender ham derop.
Alex, kan vi kigge på motorens afbalancering?
Beklager.
- Gør nu ikke noget dumt. - Det er et godt råd.
Hent så mange våben som muligt og kom tilbage.
- Sig, at vi har fået adgang. - Kaptajnen har nøglen...
Bare sig, hvad jeg skal gøre. I behøver ikke gøre nogen fortræd.
Sæt kursen mod Callisto.
Lad mig advisere MCRN om, at vi mødes med flåden.
Jeg skal hente mine fok på Kittur, før jeg kan foretage manøvrer.
Lad mig kontakte dem...
- Følges K.C. med os? - Ja. Motoren virkede,
og den skulle væk fra vragområdet.
- Kast los. - Ikke med mine besætningsmedlemmer.
Det ved jeg, I forstår.
I virker efterhånden lidt utaknemme...
Ammunition.
Hjælp!
Hun mente det. Skibet kører på pumperne.
Lad mig kontakte Kittur.
Så kan de i det mindste komme i sikkerhed.
- Kan vi nå til Callisto? - Det bliver snært...
Hvad fanden er det?
- Sino, se, om Ranhofer er okay. - Han er vist stadig i live.
Han vidste ikke, hvor ammunitionen var.
- Læg den. - Dig først.
- Gør det. - Jeg har aktiveret alarmen,
så du har kun, indtil min mekaniker kommer.
Tro på hellere på ham.
- Jeg kan bare skyde ham. - Og dernæst?
Der findes en version, hvor ingen skyder nogen. Lad os tage den.
Hejsa.
Hvad er det for et postyr?
Bliv der, min pige.
Du slipper, fordi du er ung og dum.
Men hvis du sigter på mig, så jeg tager den.
Tror du, at du kan det?
- Hun kan rette den mod dig. - Det vil jeg helst ikke.
At jeg ikke skød dig, burde bevise, at vi helst ikke dræber jer.
Vi? Jaså?
Endnu en marsbo, som er overløber?
- Klap i. Vil du gerne dø? - Det kan vist ikke undgås!
Jeg forstår dig godt. Det gør jeg.
Alle dine venner er døde, og du føler, at du gør din pligt.
- Jeg vil... - Du vil bekæmpe fjenden, ja.
Men jeg har lært, at det sværeste er at finde ud af, hvem fjenden er.
Og det er ikke dem.
Vi prøvede, okay? Og det virkede ikke.
- Jeg vil ikke dø her. - Hvad så?
Læg så våbnet fra dig, så overlever du.
Vi finder på noget.
Pis. Nåede jeg det ikke?
Der vrimler ind med opkald.
I morgen vil stemmetallene bekræfte, at De nyder enorm folkelig opbakning.
Esteban, hvad fanden var det?
- Anna... - Nej. Du fordrejede mine ord.
Du gjorde mig til en del af alt, hvad jeg hader ved det her.
Tænk, at jeg faldt for det igen.
Jeg er en idiot.
Du knipsede med fingrene, og straks render jeg rundt
- og tørrer blodet op. - Verden...
Du skal aldrig tale med mig igen! Aldrig.
Du havde ikke behøvet være hans marionet. Du kunne have været bedre.
Du skulle have været mere end det her.
Jeg troede, der var en hæderlig mand
et eller andet sted bag alle ambitionerne.
Jeg tog desværre gruelig fejl.
Mere vand kan vi ikke undvære. Er det nok?
Ja.
Det og kulilten skulle være nok til, at de kan nå hen til deres flåde.
Det er dejligt at lave noget, der er let at fikse.
Ja.
Ikke alt bliver fikset.
- Det føles som at afvente en straf. - Der er en, du skal møde.
- Hvorfor lige mig? - Din ven sårede mig.
Du syntes at være den mest fornuftige.
- Du er Chrisjen Avasarala. - Ja.
FN's viceundersekretær.
Det her bliver trættende, hvis du forbliver så dum.
- Hvad fanden er det for et skib? - Okay. Det bliver den trættende udgave.
Krigen er en løgn. Den blev startet af folk i min regering.
- Men Mars er ikke helt uden skyld. - Hvorfor fortæller du mig det?
Det eneste, der kan stoppe den er herude, langt fra politikerne.
- Ja, det er ironisk. - Det var derfor, jeg smuttede.
Jeg måtte finde den sande fjende.
Kun sådan kan jeg udføre min sande pligt overfor Mars.
Okay.
- Godt. Hvad er det, du beder mig om? - Når du vender tilbage,
skal du vise din chef noget, som jeg giver dig.
Sig til ham, at det er fra mig. Bed ham give det til admiral Souther.
- En FN-admiral? - Han er ved tredje flåde ved Jupiter.
- Der skal du hen, ikke? - Giver I mig lov til at vende tilbage?
Vi giver dig K.C. Det kan flyve.
Vores folk sørger for, at det er til at bo i. Sådan da.
Okay, så I vil have mig til at tage tilbage...
...og bede min chef om at kontakte en FN-admiral midt i en krig?
Ja. Præcis.
Eller også kan Holden her sende jer ud i rummet, fordi I er så ulidelige.
- Begge dele er fint med mig. - Jeg foretrækker det første.
I har kun såret Alex på stoltheden,
og det kan vi tilgive, hvis du hjælper os.
Hvad er det, jeg skal vise dem?
Tiden er knap, så jeg gør det kort.
Jeg er mere vred på mig selv end på ham.
Jeg vidste på forhånd, at han var en løgnagtig bæ.
Din datter er inde ved siden af.
- "Bæ" var det pæneste ord... -Og hun sover, så dæmp dig lidt.
Så skru ned, for jeg kommer til at råbe.
Du er vred, men du må bevare roen, for det har jeg svært ved.
Undskyld, Namonisko.
Jeg har ikke engang spurgt til dig.
Det går godt på klinikken.
Ham, som biskoppen sendte bliver ikke buhet ud,
og flere millioner mennesker i Amazonas er døde,
så det går slet ikke godt.
Og Nami kan mærke, at jeg er bange. Hun må ikke få alt det her at vide.
At verden kan være så slem og jeg intet kan gøre.
Jeg kommer hjem. Med det samme.
Det er jeg glad for, hvis det er det bedste, du kan gøre nu.
Men ikke for min skyld.
Jeg aner ikke længere, hvad det bedste er.
- Så så, skat... - Jeg har ikke ændret... noget.
- Jeg har bare gjort det værre. -Det kan ikke passe.
Hvis jeg skulle ydmyges,
kunne jeg så ikke bare have mistet håret?
Det her er i overkanten.
At tro, at Gud ydmyger dig gennem en total krig,
er ironisk for at sige det mildt.
Okay, jeg elsker dig. Jeg kommer hjem.
Du er det eneste, jeg ved, at jeg gør rigtigt,
og det har jeg brug for lige nu.
Vi har også brug for dig. Vi elsker dig. Kom hjem.
Jeg er på vej. Jeg elsker dig.
JEG REGNER MED, DU VED, HVAD DU SKAL GØRE
Tiden er knap, så jeg gør det kort. Mars' forsvarsminister Korshunov
døde af hjertestop tidligere i aften.
Samtidig blev MCRN Karakum, som Korshunov havde sendt afsted
for at modtage jeres protomolekyle, tilintetgjort over Ganymedes.
Jeg gav ordre til det
og kan give samme ordre om at dræbe jer...
Hej.
Tak, fordi du reddede mig, skytte.
Faktisk os alle sammen.
Det kunne være gået helt galt, hvis du ikke var kommet.
Jeg ville ikke miste den eneste habile kok.
Naomis kibble var da meget spændende.
Bæltemad.
Pas på, hvad du siger om bord på dette skib.
Nok er Naomi lille, men hun er sej.
De var nogle idioter, men jeg håber ikke, vi har dræbt dem.
Nej, Naomi har styr på det. Deres båd er sikker,
og vi løj ikke. Vi troede, at de kunne redde liv.
Jeg håber, de overholder aftalen.
Sømand?
Lad os gå i krig med maven.
Du kan bare ikke lade være, hva'?
Med at redde alle. Du kan ikke lade være.
Tak.
Det glæder mig, du er okay.
Det er fint.
- Jeg vil gerne se ham. Bare lidt. - Nej, Mei.
- Må jeg se Katoa? - Nej.
- Må jeg ikke nok? - Jeg har sagt nej.
- Jeg vil. - Du må ikke se ham.
Du er led.
Lad mig. Jeg kender typen.
Hvad er der los, lille ven?
Jeg vil se Katoa. Det er længe siden sidst.
- Han blev syg. Er han okay? - Jeg spørger lægen.
- Jeg vil hjem til min far. - Du er for syg til at rejse.
- Må jeg snakke med ham? - Det kan du ikke på grund af krigen.
Så med Katoa.
Hvis han skal hjem, kan han hilse min far fra mig.
Jeg må spørge dr. Strickland.
Jeg henter hende.
Så. Der sker ikke noget.
Jeg er her.
Jeg vil se Katoa. Katoa er derinde.
- Hvorfor siger du det? - Jeg så hans sygeplejerske.
- Send Strickland hen til mig nu. - Katoa! Det er mig, Mei!
Katoa!
Åbn den. Nu.
Vi var så tæt på.
Jeg kunne ikke med god samvittighed opgive testen, når vi var så tæt på.
Vi skal udføre forsøg.
Båndbredde og afstand er ligegyldige. Begrænsninger kræver redundans.
Tag hende ud.
Dr. Strickland?
Undskyld. Jeg har det underligt.
Mine hænder.
Det var ikke med vilje.
Når det laves om, afslører demonteringen brugbare stier.
Det er forbundet.
Drengen snakker med alt det andet, protomolekylet har angrebet.
Det var rigtigt af dig at fortsætte. Han er nøglen til alt.